BONTONFILM uvádí
NEDOTKNUTELNÍ
„Podle skutečného příběhu”
Sakra.
Vsadím se o stovku, že je setřesu.
-Dlužíš mi sto babek. -Cože?
Mlčením jsi tu sázku potvrdil.
Do prdele!
Vystupte z auta. Vystupte z auta!
-Ruce vzhůru! -Ruce mám tady.
-Jsme na cestě do nemocnice. -Dál od vozu! -Poslouchejte mě!
-Přestaňte klást odpor! -Já odpor nekladu. -Ruce vzhůru a vystupte z auta!
On nemůže. Jste snad slepej? Podívejte se na espézetku!
Proč tam asi sedí jako milostpán?
-V kufru je vozík, seržante. -Dobrej postřeh, Columbo.
Je to kvadruplegik. Jsme na cestě do nemocnice.
Má těžký záchvat.
Kristepane.
Ale klidně si dejte cigárko. Rigoletto se dostaví až za pár minut.
-Rigor mortis. -Rigoletto!
Kvadráči jsou ztuhlí furt, takže mají vlastní termín.
-Jak dlouho tu ještě budete stát? -Zkontrolujte ho.
Máme problém.
A bude větší, když ho nedopravím do špitálu.
-Zavolejte sanitku. -Je sanitka rychlejší než tahle kára?
Bác!
Kruci.
Tys to pořádně prodal, co?
Rigoletto?
Upozornili jsme je předem vysílačkou. Přivezou pojízdné lůžko. Ano?
-Díky. -Dostane se z toho. -Díky moc, pane.
Co teď?
„Před půlrokem...”
Auto je tamhle.
Je to ztráta času. Tohle všechno.
Co jsem měla dělat?
Nemohl jsi dýchat.
Yvonne, říkal jsem, že nechci žádná mimořádná opatření.
Opakovaně.
„Pamela Davisová, probační pracovnice”
-Kde jsou podpisy? -Sháněl jsem je, věřte mi.
Nejsem placená za to, abych vám věřila. Chcete se vrátit do vězení?
-Já tam nepatřím. -Tak dokažte, že hledáte práci.
Hledám. Ale ty nabídky, které mi počítač vybírá, nejsou pro mě.
Ten počítač mě nezná. Ty mě neznáš.
Ale já vás znám, pane Scotte. Do zítřka seženete tři podpisy,
nebo to vykládejte soudci.
Co je podle vás kvalitní péče o zákazníky?
Dělat to dobře? Já nevím.
Kdy jste naposledy úspěšně vyřešil problém?
Dneska ráno. Když jsem vstal.
-Chcete tady vůbec pracovat? -Potřebuju jen podpis.
Nevzdávejte to.
-Takhle? -Jo, to by mělo stačit.
Proč to dělají moje kuchařka se svým manželem?
Protože jsi vyhodil Davida.
Ale přišla spousta skvělých životopisů, takže ti najdeme nového asistenta.
Někoho podle tvého gusta.
„Uklízeč”
Mám pohovor u pana Lacasseho.
Já taky.
První výtah. Pošlu ho nahoru.
Počkat. My jedeme nahoru?
Taky sháníte flek jako uklízeč?
Jako... osobní asistent.
-Osobní co? -Asistent.
Tak se tomu dneska říká?
Běloši si navymýšlejí.
Střešní byt?
To je teda bejvák.
Hej.
-Prosíte mě, abych se posunul? -Akorát že neprosím. Posuň se, kámo.
Nemá ta práce být v celý budově?
Ne, jen u pana Lacasseho.
A musím mít hodobožový hadry, abych tu zametal?
Takže, co byste nám o sobě řekla?
Vnímám vztah se svými klienty velice osobně. Seriózně, chci říct.
A také profesionálně, samozřejmě.
Pro mě není nikdo invalidní. Každý je validní.
Budu vašima rukama a pažemi a nohama.
Ať je prostor, kde vy začínáte a já končím, nekonečný a nekonečně velký.
To se mi líbí.
Výborně.
Vaše kniha mě změnila, tak mě napadlo, že i když to místo nezískám,
můžu získat aspoň váš autogram.
Jak bych vám ho mohl dát?
Je to zajímavá myšlenka. Ten vozík je metaforou energie.
Podle mě není podstatné, o co jste přišel, ale co jste získal.
Se svým předchozím klientem jsem byla 18 let, takže se mě jen tak nezbavíte.
Mám děti, takže praní? Zvládám. Krmení? Zvládám. Bryndání a nehody? Zvládám.
-Studoval jsem sociologii. -Musím vyzvednout kluka.
Na první pohled není vždy zřejmé, co je s člověkem v nepořádku.
Řekněte mi víc o vašem předchozím... Promiňte!
-Co to děláte? -Klídek. Tohle není loupež.
I když jste mě oloupili o hodinu času.
-Musím vyzvednout kluka. -Počkejte, až na vás přijde řada.
Potřebuju jen muří nohu. To vám zabere jen vteřinku.
-Vy něco doručujete? -Jo, potvrzení o zaměstnání.
Někdo mi ho musí podepsat. Ředitel nebo majitel. To jste vy?
Ne, vy ne. Jste to vy, šéfe?
Ano.
-Paráda. Tak mi to podškrábněte. -Jak to mám udělat?
Nevím. Třeba pomalu?
-Vám nefachají ruce? -Ne.
-Aha. A co vám, slečno? -Proč potřebujete podpis?
Já ho nepotřebuju, moje pépéčko ho potřebuje.
A připište tam i číslo, kdyby sem chtěla volat a ověřit si,
že jsem udělal, co jsem sliboval.
Řekněte jí, že tu byl pohledný uchazeč, ale že nehledáte supermodela.
-Kdo že by sem mohl volat? -Moje pépéčko. -Pépéčko?
-Jeho probační pracovnice. -Co na mě tak vejráte?
Nesuďte mě. Já vás taky nesoudím.
Omluvíte nás, prosím, na chvíli?
Díky.
-Musím vyzvednout kluka. -Nechcete se posadit? -Ne, díky.
-Potřebujete podpis, ale práci ne? -Potřebuju obojí. -Tak se posaďte.
Prosím.
Už jste někdy podobnou práci dělal?
Dělal jsem všechno, co se dá dělat s flastrem.
Za co jste byl zavřený?
-Na to se mě nesmíte při pohovoru ptát. -Říká kdo? -Říká ústava.
Ale když už jste mi tu otázku položil, musíte mi tu práci nabídnout.
Tak jo.
Tak jo?
-Tak jo. Nabízím vám to místo. -Cože?
-Philipe, co to děláš? -Nabízím mu to místo. Takže?
Nechci vám tady šúrovat, šéfe.
Šúrovat? Ne, my hledáme osobního asistenta.
Cože? Co je to?
-Ani neví, o jakou práci žádá. -Potřebuji asistenci.
Nefachají mi ruce, jak jste tak bystře postřehl. Ani nohy.
-Mohu hýbat jen krkem. -Můžete hýbat pusou.
Stejně jako vy.
Takže vás budu muset všude nosit?
Přemisťovat mě do vozíku, do postele, do auta.
-A cestovat, pokud vás to zajímá. -Ne.
Cestování si užiju dost. Jen cesta sem mi zabrala hodinu.
No nic.
Máte bombastickej bejvák,
ale já nechci nikomu posluhovat, takže mi podškrábněte ty lejstra
a já ten váš návrh zvážím, platí?
Nemůžeme vám podepsat potvrzení, že jste tu žádal o práci,
-pokud nabízenou práci odmítnete. -Já vím, že vy ne, ale co ta vaše buchta?
Moje buchta?
Yvonne není moje buchta.
-Jsi moje buchta, Yvonne? -Nejsem. -Tak poslouchejte.
Co kdybyste si to rozmyslel do zítřka?
Buď ráno nastoupíte do práce, nebo vám to potvrzení podepíšeme.
-Ven vás nevyprovodím. -Jo. Nevstávejte.
Philipe. Proč to děláš?
Protože to tak chci.
Jestli se ti žádný z uchazečů nelíbí, budeme hledat dál.
-Mileráda ti pomůžu... -Nepotřebuju tvoji pomoc.
-Jsi manažerka, ne zdravotní sestra. -Já vím, kdo jsem.
Ano. Já vím, že víš.
Ale máš spravovat moje záležitosti, a ne...
Ne ti volat záchranku? O to tu jde, že ano?
V té situaci ses neměla ocitnout.
-Anthony Scott? -Už ho vyzvedla matka.
Hergot!
Řekl jsem, že Anthonyho vyzvednu.
Ty říkáš spoustu věcí, Delle. Ale pár dní jsi o sobě nedal vědět.
-Počkej! -No tak.
Jak je, kámo?
Máma tě do toho pořád nutí?
Něco ti nesu.
To je k narozeninám.
Ke kterým?
Patří mi to.
Máš recht.
Ale je to pořád dárek. Co ty na něj?
Anthony?
Mluvím s tebou. Anthony!
-Co to děláš? -Sedám si na gauč, Latrice.
Nemysli si, že tu zůstaneš.
-Jen na jednu noc. Vykopli mě z... -Ne. -Latrice...
-Jdi si hledat práci, nebo čím se živíš. -Máš zase tu svoji náladu?
-Poslouchej... -Víš co, Delle? Vypadni.
-Cože? -Vypadni! -Vyhazuješ mě z bytu, kterej jsem sehnal?
Jo. A rozhlídni se tu. Nájem tady platím já, ne ty.
Dlužíš mi... nám tolik alimentů, že nám kromě toho ještě dlužíš
vděk za to, že to neoznámíme.
Skončila jsem, Delle.
Nemůžu dál. Ven. Nechci tě už vidět a Anthony taky ne.
Ten kluk mě potřebuje. Musím ho chránit, jinak ho tu sežerou zaživa.
-Jak ho chceš chránit? Nikdy tu nejsi. -To ty mě odsud vyhazuješ.
-Protože na tebe není spoleh. -Co ode mě chceš?
Teď?
Nic.
Co jsem od tebe chtěla?
Všechno. Pomoc.
-Podporu. -Podporuju tě. -Jak? -Cože?
-Kde? Ty se staráš jen sám o sebe. -To není pravda.
Tak se dobře podívej na tuhle díru, kterou jsi nám sehnal, a cestou ven
se podívej na dítě, které jsem vychovala úplně sama.
Dobře se na to všechno podívej, protože už to nikdy neuvidíš.
Slibuju ti, že...
Sbohem, Delle.
To myslíš vážně?
Fajn.
Sháníš bydlení?
Ne, jsem v pohodě.
Měl by ses vrátit. Využil bych tě.
Lehce vydělaný prachy.
Ne, kámo.
Nikdy to nešlo lehce.
Jenny?
Jenny...
Philipe?
-Dobrý den, pane Scotte. -Dobrej.
-Já vám to potvrzení podepíšu. -Není třeba. Já ten flek beru.
Nebude lepší, když vám to podepíšu?
Nemáte na tu práci kvalifikaci. Nikdy jste ji nedělal.
Tak chce mě, nebo ne?
Ano. On ano.
Tak dobrý.
Kolik to hodí?
-Měsíčně? -Týdně.
S tím nějak vyžiju. Když přihodíte lítačku na městskou. Neomezenou.
-Na co? -Musím sem nějak jezdit, ne? -Pane Scotte, tohle je místo s ubytováním.
Pane Scotte.
Pane Scotte!
Tenhle monitor s sebou budete všude nosit.
Musíte být panu Lacassemu k dispozici čtyřiadvacet hodin denně.
Máte nějaké dotazy?
Jo, proč jste tak naštvaná?
-Až se naštvu, tak to poznáte. -Děsím vás?
Ano, pane Scotte.
Ale z jiných důvodů, než si myslíte.
Ačkoliv je pan Lacasse mocný muž, je zároveň zranitelný.
Děsí mě představa, že je v nesprávných rukách? Ano, děsí.
On si to nemyslí. Sám si ty ruce vybral.
-A proč to podle vás udělal? -Protože jsem nejlepší uchazeč.
Protože jste byl nejhorší uchazeč. Zdaleka.
Tohle je zápas, ve kterém máte tři strajky.
-Tak jsem se s ním dohodla. -Vy rozumíte baseballu? -Ano.
-Takže budete moje sudí? -Rozhodčí. -Jen vás zkouším.
Ano, já vím.
Pan Lacasse potřebuje přemístit na vozík, aby se nasnídal.
-Chcete, abych ho zvedl? -Ano.
Ano, zvedněte ho.
Přezku! Přezku!
Musíte zapnout přezku.
Musí být neustále připoutaný!
A teď ho nakrmte. Zvládnete to?
Jo.
Philipe, musím zavolat do té galerie. Můžu tě tady nechat?
Yvonne, nic mi nechybí.
Alexo, ztlum hudbu.
-Co to zpívá? -Nessun dorma.
Nikdo ať nespí.
Jak by mohli, když ten chlápek tak ječí?
Ty sračky si pouštíte natruc? A najal jste si mě, abyste nasral tu ženskou?
Yvonne? Ne.
Tak proč jste si vybral mě?
Můžu se už najíst?
-Co je to? Pomeranč? -To je kumquat.
Kumquat.
Ještě?
Víte, že to cítím, ne?
Stačí.
Ne, potřebuju si chvilku oddechnout.
Už jste někdy o někoho pečoval?
Jo. Sám o sebe.
Počkejte, opatrně!
To je mobil. Nemá se to pohybovat?
Ne. To...
-Ano, ale... -Stálo to majlant? -Ano.
-Jste bohatej jako Jay-Z? -Ne.
-Bohatší. -Ty bláho.
Za peníze se všechno nekoupí.
A mně se zdá že jo.
Z tohohle neusnu já, kámo.
-Já jsem Dell. -Maggie. Fyzioterapeutka.
Fakt sexy terapeutka.
Vaší ženě nevadí, že vás oblíká tahle modelka?
Nejsem ženatý.
Máte prsten.
Moje žena zemřela.
Dáme se do toho?
Každou ruku v plném rozsahu pohybu. Vždy na obě strany.
-Nějaké dotazy? -Jo.
Už jste vymyslela, jak řeknete tomu svýmu, že jste potkala jinýho?
Ukážu vám, jak udělat s panem Lacassem ranní přípravu.
-Jestli nejste moc zaneprázdněný. -Ne. My to s Maggie zmákneme.
Ukážu vám svoji citlivou stránku. Nejlíp vypadá bez šatů a zezadu.
Ve světle svíčky.
Už jste někdy měnil cévku?
Ne.
-Není to nic těžkého. -To doufám.
Tohle je ta vaše citlivá stránka?
Musíte ji pomalu...
...vytáhnout.
-A hned tam... -Ty vole.
...zavést novou.
Zmáčknete žalud a zavedete ji tam.
A zasunete dovnitř.
-Nic necítím. -Ale já jo!
Jestli nezvládnete tohle, jak chcete potom...
Co je to?
-Co to má znamenat? -Uvidíte.
To jako prstem...
Co?
To dělat nebudu.
To ne, to ne. To je vyloučeno.
Nebudu nikomu strkat prst do zadku.
Nebudu mu strkat brčko do pití a nebudu mu vybalovat kufr.
-Řekněte to Yvonne. -Co? -Že mu nebudu vyklápět náklad.
-Vyklápět náklad? -On myslí vyprazdňování.
-Ale to je součást práce. -Mojí ne.
-To osobní asistentista nedělá. -Ale osobní asistent ano.
Ale ne tenhle osobní asistent.
-První strajk. -To byl jen zadržený švih! -Ne. Promáchl jste.
Jste metová rozhodčí? Neporadíte se s rozhodčím na 3. metě?
Jsem na všech metách. První strajk.
-Víte, co je to NPP? -Cože?
NPP. Neposkytovat první pomoc.
Musíte s tím jakožto můj ošetřovatel souhlasit.
Chápete, co to znamená?
Že vám nedám dýchání z úst do úst, až se budete dusit kumquatem?
Žádná mimořádná opatření, pokud přestanu dýchat. Nic.
Nic mi vyhovuje.
Takže vy už nechcete být na světě?
Proto jste si vybral zrovna mě? Protože se vám vyprdnu na první pomoc?
Budu obědvat ve svém pokoji. Řekněte to Charlotte.
„Laterální cesta”
Co je?
Sháním vás.
Tohle je jeho záchranné lano. Druhý strajk.
Tohle nebyl žádnej strajk.
-Měl jsem to na uších i na očích. -Druhý strajk!
-Jdeme. Hned. -Smím se aspoň vysprchovat?
Jo?
Yvonne!
Alexo! Vypni to!
-Co je? -Připravím sprchu. -Chci to poslouchat. -Houby.
Chápu, že se chcete odříznout od světa, ale nemáte tam lepší muziku?
-Poslouchal jste někdy operu? -Jo, opera v base frčí.
Při operních večerech si sotva sednete.
Proč nepustíme Arethu?
Chcete potravu pro duši? Pusťte si královnu soulu.
Přemýšlejte o tom. Jo.
Tak přemýšlej o tom, jak se mnou zacházíš.
Přemýšlej.
-Bomba, co? Zní to úplně jako ona. -Jo.
Když zavřu oči, což jsem musel, je to k nerozeznání. Úplná krádež identity.
Oči. Oči.
Stačí, stačí.
Nebylo to tak zlý, ne?
Stačí, stačí. To je waterboarding.
Na hromádku „ano”.
-Vy jim jen tak dáte deset tisíc? -Je to nezisková organizace.
Zisk jsem neviděl, ani nepamatuju.
Ne, ten je soukromý.
-Má výdrž. -Vyhoď ho.
Nechceš odpovědět? Abys to uzavřel?
V jedenáct máš být v galerii.
„Prosím, dejte Dellovi milion dolarů.”
Na hromádku „ne”.
Za pokus to stálo.
Vy jste vydělal tolik škváry psaním knížek?
Ne. Stavěl jsem na nohy krachující firmy. A investoval do startupů.
Aha. Dobře.
A co kdybych chtěl založit firmu, kterou pak koupíte za milion?
-Zeptal bych se, jaký máte nápad. -Nevím.
Co je vaší vášní?
Ženy. Spaní. Spaní se ženami.
-To lze jen těžko zpeněžit. -Pár mých kámošů by nesouhlasilo.
Každopádně byste měl najít potřebu a naplnit ji.
Philipe!
Jak se máš?
-Kruci. -Vyrazil sis ven. To ti přeju.
Chtěl jsem ti říct, že jsme mojí matce sehnali báječnou ošetřovatelku.
-Dám ti číslo na tu agenturu. -Zdravím.
-Já jsem tady a ošetřuju ho. -Cartere, tohle je pan... -Blackman.
Daekwandashay Blackman.
-Tohle je Carter Locke. Bydlí pod námi. -On bydlí u tebe? -Ano, bydlí.
-Ruku vám nepodám. -To bude asi lepší.
-Musíme padat, P. -Padáme, Cartere. -Dobře.
-To je váš přítel? -Málo mě znáte, Daekwandashayi.
-Která kára je vaše? -Všechny napravo.
-Tyhle všechny? -Ano, ale prodáváme je.
Já se picnu.
Teď používáme tuhle dodávku.
Do antonu vás nakládat nebudu, pokud nejste namol. Jste namol?
Jen z vašeho optimismu.
Jestli vám mám dodat optimismus, nebudu vás vozit dodávkou.
-Hergot! -Nejsou to praktické vozy. -No právě!
Tuhle káru nesmíte prodat!
Chybějící kus.
Našla jste ho.
-Kolik? -75, myslím. Podívám se. -Budete tak hodná?
Za pětasedmdesát klacků vám namaluju čtverec a přihodím i pár obdélníků.
-Nemáte už tenhle obraz? -Je z manželčiny oblíbené série.
-Ale je to ten samej obraz. -Pardon. Stojí osmdesát tisíc.
Vezmu si ho.
Osmdesát táců? Víte, co bych s nimi svedl? A koho bych svedl?
Jistě, ale jak vyčíslíte cenu kreativní práce?
Platíte, abyste ukázal, že pro vás má hodnotu.
Mám sbírku prvních vydání románů, které jsem četl jako kluk.
I s podpisy autorů.
Byl to dárek od mojí ženy. Jedna kniha za každý rok, co jsme byli spolu.
Kolik bych za ně byl ochoten zaplatit?
To lze jen těžko říct.
-Co je? -Co?
To byl zas dneska den.
-Už se těším, až vypadnu... -Latrice!
-Zvládáš to? -Jasně. Mějte se, holky.
Jak je?
Čí je to auto?
Mýho šéfa.
-A tvůj šéf je...? -Pracháč.
Chci vidět Anthonyho.
Nic neříkej, Latrice. Já makám, jasný? Sleduj.
Můj první výplatní šek. Přepsaný na tebe.
Co děláš?
Můj zaměstnavatel se nemůže hýbat. Se vším mu pomáhám.
-A vyděláváš tolik? -Jo.
Je to dobrej flek.
-Doufám, že si ho udržíš. -Jasně že si ho udržím.
Jak se má kluk?
Dobře.
Zrovna dostal vysvědčení. Samé jedničky.
Jablko nepadlo daleko od stromu.
Tím stromem myslím tebe.
Myslíš, že bys mu mohla něco vyřídit?
Potřebuju zpátky tu knížku, co jsem mu dal.
Proč?
-Protože... -Nebyla tvoje?
-Latrice, poslouchej... -Zlato,
tys dal svému synovi dárek, a teď ho chceš zpátky?
Seber mu ho sám. Nebudu za tebe dělat špinavou práci.
Cos to dělal s mým klukem?
Zdravili jsme se. To se nesmí?
Anthony!
Počkej.
Co máš rozjetýho?
Slezte!
Slezte z toho auta!
Jen běž, pohlídám ti ho.
„Kde jste?”
Kde vězíte?
Něco jsem si zařizoval.
-Třetí strajk. -Cože?
-No tak. To byl tečovaný odpal. -Který jsem chytla.
-Takže jste aut. -Yvonne, prosím vás.
Tohle mi nedělejte. Vezl jsem šek bývalé ženě a nestíhal jsem...
-Kdo vám dovolil vzít si auto? -Já.
Dobře.
Díky.
Philipe?
Philipe...
Philipe?
Řekněte mi, co mám dělat!
Sakra!
Do háje. Tohle je vzduch?
Vydržte, vydržte. Tady, dýchejte.
Dýchejte.
Tak vy nebudete dýchat?
Ne, P.?
Na dýchání není nic mimořádnýho.
Vy víte, že tenhle flek potřebuju, tak se pořádně nadechněte,
nebo vám dám dýchání z úst do úst.
Dýchejte.
Stává se vám to často?
Jste v pořádku? Bolí vás ještě něco?
Nohy.
Je to od nervů.
Říká se tomu neurogenní bolest. Jako bych byl v jednom ohni.
Oni vám na to nic nedávají?
Různé medikamenty.
Trochu to pomáhá.
Ale ne dost.
Bolí to dost na to, abyste se chtěl oddělat?
Ne.
Ale ztráta manželky ano.
Já vám helfnu.
To mi nepomůže.
To si povíme, až to zkusíte.
Jak se ta...
Jak se ta nehoda stala?
Při paraglidingu.
To vím, ale ptám se jak.
Myslím...
Co byla příčina?
Špatný úsudek.
Můj.
Bylo špatné počasí.
A vůbec jsme neměli...
Jenže...
Já jsem vždycky měl zálibu v posouvání hranic.
Kdo zkouší paragliding v bouřce?
Blesky! Co budeme dělat?
Já mám nápad, zkusíme paragliding!
Když jsem se probral, byla tam Jenny.
Moje nebohá žena.
Tenkrát jsem si říkal:
„Miláčku, tohle tě snad donutí zapomenout na rakovinu.”
Rakovinu. Ona...
Ona měla rakovinu.
A já... Já...
Omlouvám se.
Nemáte se za co omlouvat.
Často bývám vzhůru, než všichni ostatní vstanou
a než se z mého dne stane změť cizích rukou.
A pořád letím.
Panebože, vyneslo mě to tak vysoko.
A pak jsem o všechno přišel.
Ale nic není horšího než její ztráta.
Nic.
Už to cítíte?
Se mnou tohle nikdy nic nedělá.
Jen počkejte.
Vsadíme se?
Měl jste se vsadit o víc než o hotdog.
Cože? Vsadil jsem se o doživotní přísun hotdogů.
-Na to si nevzpomínám. -Plácli jsme si na to.
Vy jste si se mnou plácl? Myslíte, že to u soudu obstojí?
To voní dobře.
-Dám si jeden „Krizový speciál”. -Jo. A co on?
-Tohle si odpusťte. Zeptejte se jeho. -Pardon. A co pro vás?
Já chci...
...čtrnáct hotdogů
a banánové daiquiri.
Vy jste zhulený?
-Krutě. -Nemáte dolar?
Nemáte dolar?
-Nechcete hotdog? -Jo.
Dobře.
Čtrnáct hotdogů a jeden hotdog. Takže chci patnáct set hotdogů.
Chci patnáct set hotdogů. Dejte mi všechny, co tu máte.
Díky. A díky, že jste se mě zastal.
Jednají se mnou tak...
Jako bych byl neviditelný. Pokud nevědí, že mám peníze.
To jsme na tom stejně. Až na ty peníze. Já jsem švorc.
Asi musím víc praktikovat laterální myšlení. Provést změny.
-Vy čtete mou knihu? -Snažím se. Ale je trochu suchopárná.
Cože? Není. Je to byznysová teorie.
A já mám teorii, že je suchopárná.
Ne.
Laterální myšlení je forma umění.
Jsou to další dveře.
Ty jo.
-Připravte se, že vám spadne čelist. -Jsem úplně nejpřipravenější.
Dostal jsem nápad na vlastní byznys.
-Bude to appka. Jasný? -Ano.
Appka, která vám pomůže najít nejbližší trávu.
Bude se jmenovat NajdiMiDealera.
Ne, ne. To není ono. Zapomeňte to.
Bude se jmenovat iDeal.
Aby tam bylo „i”. A k tomu „deal”.
Jako že „ideál”. Chápete, jak to funguje?
-Ano. -Že jo? -Ale přemýšlejte dál.
Je to úzký segment.
-Co je to sakra segment? -Mentálně zaostalý člověk.
Jste z bohaté rodiny? Odkázal vám fotřík všechny svoje prachy?
Všechno jsem si vydělal sám.
Táta mi nedal ani vindru.
Tak to máme společný.
Můj táta byl umělec.
Uměl šmé.
Uměl dělat šmé.
Ale pořádně jsem ho neznal.
Když nepočítám čas, co jsme spolu strávili v base.
Byli jsme spolu ve vězení. Krása, co?
Víte, co mi řekl, když mě uviděl?
Řekl: „Vítej doma.”
Umíte si představit, že něco takovýho řeknete svýmu synovi? Vítej doma?
Přísahám, že můj syn nikdy nepůjde do vězení. Na to je moc chytrej.
Ten kluk je sakra chytrej.
Jeho máma je taky chytrá.
Vy jste taky chytrý, Delle.
-Spíš chytrolín. -Ne.
Jste chytrý.
Inteligentní.
Posloucháte?
Je to na 163. ulici. Vyloženě to čeká na milionovej nápad.
Který vy máte.
Tak jo. Co vás napadne, když řeknu slovo „jídlo”?
Napadne mě: „Nezkoušejte mi prodat restauraci.”
-Zapomeňte na to. -Umíte vůbec vařit? -Najmu si kuchařku. Třeba Charlotte.
Aha. Takže mi nabízíte, že mi odlákáte moji kuchařku?
Prostě na to zapomeňte. Vy jste hroznej škarohlíd.
Maggie píše, že má zpoždění.
Dobře.
-To počká. -Nepočká. To brčko se musí vyměnit.
Proč neexistuje samovyměnitelná cévka? Podnikatelský záměr.
Co kdybych vám řekl, že vymyslím samovyměnitelnou cévku?
Zeptal bych se vás, odkud máte titul z bioinženýrství.
Delle, prostě najděte něco, co rád děláte.
A pak najděte způsob, jak to zhodnotit.
-V čem jste opravdu dobrý? -V tomhle evidentně ne.
Můžeme prosím nemluvit? Připadám si jako v hodně špatným pornu.
-Vy toho naděláte. -Já toho nadělám?
Sahal jste někdy jinýmu chlapovi na...
Vy to ani nedokážete vyslovit?
-Jasně že dokážu. -Tak to vyslovte.
-Ne. -Vyslovte to. -Já nechci. -Penis.
Přestaňte!
No dobře. Šmarjá.
Tak! Mladej Merlin vytáhl meč.
Takže můj penis je jako kámen?
Už to přestaňte říkat.
-Rozvíjím vaši analogii. -Neříkejte to slovo. Prosím. -Tak jo.
-Nepomáhá mi to. -Dobře.
Takže to vybalím.
A pak musím zmáčknout žalud.
A zasunu to dovnitř, ano?
Jen vám říkám, co se bude dít.
Tak jo. Jdeme na to.
Tohle se tam nemůže vejít.
Řekla s hrůzou v očích.
Tak jo.
Můžeme?
Já nemůžu. Dejte mi vteřinku. Krucinál.
No tak, Delle!
Vzpamatuj se, chlape.
Tak jdeme na to. Vezmu to fofrem. Čapnu ho...
Co? To snad ne. To nemyslíte vážně. Co to je?
Vy jste snídal viagru?
-Kdybyste si s ním nehrál... -Nikdo si s ničím nehrál!
Šup!
-Koukejte ho sklopit. -Sklopit? -Koukejte ho sklopit.
Nebudu pokračovat, dokud jste v tomhle stavu. A jak to, že vůbec ještě...?
Je to podvědomé. I když existují jiné cesty, jak toho dosáhnout.
Když nejste po ruce vy.
Já vás zabiju. A neposkytnu vám první pomoc.
Například uši.
-Uši jsou moje erotogenní zóna. -Vašich uší jsem se taky nedotkl.
-A o žádných zónách teď mluvit nechci. -Dobře, dejte mi vteřinku.
-Honem, čas běží! -Dobře. -Honem! -Nebo dojděte pro Yvonne.
-Ona třeba najde nějaký... -Yvonne bych do toho netahal.
-Proč? -Protože v tom má nejspíš prsty.
Yvonne? Co? No tak. Yvonne mi dělá manažerku.
Já zapomněl. Šéfové si s podřízenými nikdy nezačínají.
-To je absurdní. -Jo? Váš penis volá „blbost”!
Tak. Už jsem to řekl. Penis.
Yvonne, potřebujeme ještě pár minut, pokud možno.
Zrovna jsme o vás mluvili. Musí vám zvonit v uších. Brutálně.
Jsme tady. Tady bydlíme.
Pojďte, holky. Nic jste neviděl, jasný?
Ne.
Zaměř se jen na jeho uši.
Můžete mít každou, na kterou ukážete, P. Jste v balíku a k mání.
Co tahle botoxová kráska? Byli byste ideální pár.
Vy nemůžete hýbat tělem a ona obličejem.
-Jak vidíte? -Dobře.
Prosím vás, jste vdaná?
-A jak moc vdaná? -Delle!
Jsou různý stupně manželství.
Už to mám. Co vytvořit appku pro seznamování miliardářů?
-Ta už existuje. -Kruci.
Vy jste tu s ním?
Proč?
-Jakou máte spodní věkovou hranici? -Delle, dost. -Proč? Odpovězte...
Na koho syčíš?
Ještě ani nezačali zpívat. Klídek.
-Jak dlouho to bude trvat? -Tři hodiny.
To je strom? Zpívající strom?
-To je ptáčník. -Ptáčník?
To je ptáčník?
Tiše!
Já to po vás hodím. Na to vemte jed.
Jo!
Bravo!
„Nebýt její život zmar, obraz plný jemných čar
vznikl by snad”, pravil jsem.
„Dlouhé šíje jemný lem,
přísnost vprostřed půvabu, vlídnost vprostřed síly vší.”
To je překrásné, Philipe.
Mám vás!
-Co prosím? -Máte to marný. Načapal jsem vás.
Kde je? Kde se schovává?
Byli jste tu s Philipem. Mluvil o vaší dlouhé šíji a přísnosti.
Má vaše číslo. Maluje vás slovy.
Nedívejte se na mě tak! Slyšel jsem vás.
Nedělejte to. Je to jeho záchranné lano. Zapomněla jste?
Jak dlouho už to spolu táhnete?
-Nic spolu netáhneme. -Nezatloukejte. Slyšel jsem vás.
Za tu básničku by se nemusel stydět ani Marvin Gaye.
Philip píše dopisy ženě jménem Lily.
-Diktuje mi je. -Ty dopisy jsou od ní? -Ano.
-Mrzí mě, že jsem vás zklamala. -Já myslel, že je vyhazuje.
Teď už ne.
Tak moment.
Momentíček.
-Teď máte říct: „Díky, Delle.” -Za co? -Jak to, za co?
Proč to dělá, Yvonne?
Přece díky mně.
To já v něm probudil jeho staré já. Je to moje práce, a vy to víte.
Díky, Delle. Není zač, Yvonne.
Maggie říkala, že jste chodila na Harvard.
Ano.
-Proč tu mrháte časem jako písařka? -Nemrhám časem.
Jak dlouho už tady pracujete?
Pracovala jsem pro něj před lety. Ještě před tou nehodou.
-Pak jsem skončila kvůli matčině nemoci. -A pak jste se sem vrátila?
Ne, pak jsem se vdala. Vrátila jsem se, když jsem se doslechla o Philipovi.
Abych mu pomohla.
Vy jste vdaná?
Byla jsem. Krátce.
A koho teď hledáte? Kdo je váš typ?
Nikoho nehledám.
Vím, kdo je váš typ.
Dřevorubec. Flanelka, plnovous, nejspíš.
Plnovous, kde se leccos ztratí. Kde mám klíče? A kde rybářskej prut?
To je přímo protiklad mého typu. Nesnáším plnovousy.
-Nic ve zlém. -Aspoň jste přiznala, že máte svůj typ.
Nikoho nehledám, Delle.
Našel jsem kočku! Měl jsem ji ve vousech.
Vy jste sakra tvrdej oříšek.
Ťuky ťuk.
-Ne. -Ťuky ťuk.
Budu ťukat klidně celej den. Ťuky ťuk.
-Kdo je tam? -Yvonne. -Jaká Yvonne? -I vona se umí smát.
-Díky, Delle. -Teprve se rozehřívám. Nechoďte ještě.
-Ještě jeden. -Díky, Delle. -Jak roztancujete plínku?
Zabalíte do ní černouška.
Hele. Hele!
Pozor!
-Jak jste to dokázal? -Jak asi? Jsem přece génius.
Pod nohama bych ti nebeský šat rozprostřel.
Ale já chudák mám jen svoje sny.
Pod nohama jsem ti je rozprostřel.
Našlapuj lehce, šlapeš na mé sny.
-Co je? -Nechci rejpat, ale vy nejste chudej.
-Cituji Yeatse. Poetu. -Tu znám dobře.
Proč nenapíšete Lily vlastní báseň?
-Něco vlastními slovy? -Nejsem básník. -Co to vykládáte? Každej je básník.
Jak se cítíte, když na ni pomyslíte?
-Já nevím. -Ale víte. No tak, chlape.
Lehký.
-Dobře. Lehký jako... -Pírko?
Šepot?
To se mi líbí.
Fajn. Jak si ještě připadáte?
-Já nevím... statečný. -Statečný. Statečný jako...
Dobrman?
-Šíp? -Dobrman se šípem.
Stačí jen ten šíp.
A když ji vidíte? Jak vypadá? A neříkejte, že jako dobrman.
Já nevím, jak vypadá.
-Cože? -Je to epistolární vztah.
Jen si dopisujeme.
-A jak dlouho už to epistolaření trvá? -Asi rok.
Celej rok? Vám ty modrý dopisy chodí už rok?
-Ano. -Znám i jiný modrý věci.
Takže vy jste ji neviděl ani na fotce?
Nikolivěk.
Ona vás ano. A jakej „nikolivěk”? V jakým žijete století?
Myslím, že zcela nechápete, jak funguje epistolární vztah.
A vy zas nechápete, jak fungujou ženský. Ona si vás vygooglila.
Yvonne, jsem tady.
Maggie, mám na vás dotaz.
Kdybyste byla Lily, vygooglila byste si Philipovo pozadí?
Nebo i můj obličej?
-Nejspíš obojí. -Co jsem vám říkal?
Charlotte, kdybyste byla v epistolárním milostném trojúhelníku s Iron Chefem,
-našla byste si jeho fotku? -Hned první den.
Já vím, o čem mluvím. Podívám se, co se o vás dá vygooglit.
Takže, Lacasse.
Vypadáte dobře. Jste fotogenickej. To myslím vážně, vypadáte fakt dobře.
A teď chci vidět, jak vypadá ona. Jaké má příjmení?
To vám neřeknu.
-Poslouchejte... -Třesky plesky. -Delle! -Dejte mi ten dopis.
Foleyová z Buffala.
Lily bude baculka. V Buffalu je kosa. Bude to boubelatá květinka.
Tak si ji vyhledáme. Říkala vám něco o svých 103. narozeninách?
O focení na policii?
-Bože můj... -Tak už dost.
Tahle malá Lily byla nakupovat.
-Mockrát. -Tak dost. -Je hezká. Nazdar.
Potřebuju víc informací. Zahraju si na detektiva.
-Nic tam nenajdete. -Je to soukromé. -Třeba tam najdu nějaké vodítko.
-Je tady telefonní číslo. -No a?
-„No a”? Proč jí nezavoláte? -Protože máme jiný typ vztahu.
-Jakej jinej typ? -Ne, Delle. Ne! -Dejte mi ten telefon.
-Nevolejte jí. -Je to soukromá věc. -Yvonne, prosím! -Nešmatejte na mě.
-Ne! -Vraťte mi ten telefon. -Nevolejte jí.
-Už to vyzvání. Vyzvání to. -Zavěste to. -Dejte mi ten...
Dovolali jste se Lily Foleyové. Po zaznění tónu mi nechte vzkaz
a já se vám co nejdřív ozvu.
Lily, tady Philip.
Lacasse.
Jen jsem chtěl slyšet váš hlas.
Zeptejte se jí, jestli cvičí. Zeptejte se.
Chci se zeptat, jestli mi můžete zavolat, až se vám to bude hodit.
Dobře.
Těším se na rozhovor.
Na shledanou.
To je můj telefon.
To bylo dobrý. Potřeboval jste jen trochu postrčit.
Ve čtvrtek čekáme návštěvu a v pátek je ta benefice.
A blíží se tvoje narozeniny.
Co chceš dělat?
Jak je oslavíš?
Vygooglila by sis mě?
Nejsem si jistá.
Myslím že ne.
Ale já jsem staromódní.
Každopádně by to nemělo na věci nic měnit.
Jestli je tak milá, jak se zdá z těch dopisů, nebude jí to vadit.
Dokud neuvidí můj vozík.
Chytré ženy zajímá, co je tady a tady.
To s tou správnou pohne. Ne tvoje ruce.
Hej!
Pojďte rychle všichni na chodbu.
-Vy něco malujete? -Tak pojďte.
On maluje?
Jste připravený?
Představuju vám obraz bez názvu číslo nula neboli
„Co je statečnost?”
Kde je ten Twombly?
Ten obraz, co jsou na něm červený klikatý čáry?
Ano.
Sundal jsem ho a dal do kuchyně. Vedle koše na recyklovaný odpad.
Co vy na to?
Domů bych si to nepověsila, ale má to v sobě něco...
-Něco hodně vášnivého. -Téměř post-postmoderního.
Mně se líbí ten pes.
Je to nečekané.
A to říkám s obdivem.
Kdo ví? Třeba ze mě bude...
...další Baskwat.
Život je cvokhaus.
Charlotte, jděte najít toho Twomblyho.
To nemyslíš vážně.
No, možná to není tvůj ani můj šálek čaje...
Možná to čaj vidělo z vlaku.
Ale důležité je vidět a podporovat v lidech potenciál.
Ty v tom potenciál nevidíš?
Zdar!
Ne.
Tohle vám přivážeme na opěradlo, tohle dáme na hlavu a provázek necháme viset.
-Vyloučeno. -No tak, máte přece narozeniny.
A já narozeniny neslavím, jak víte. Ale rád bych jel na projížďku.
-Dobře. Kam to bude? -Kamkoliv chcete.
-Jako fakt? -Jako fakt.
Čus, kámo.
Jak je?
Pojď se s náma projet.
Dělej, nastup si.
Hustá kára, kámo.
Ahoj.
Ty jsi jeho řidič?
Je to můj výkonný ředitel. Moje pravá ruka.
I levá.
Tak jo.
-Playlist. Dellův výběr. -Prosím, ne. -Královně se „ne” neříká.
Vidím, jak o to vaše funková duše žadoní.
Mimochodem,
nevystrkovat ruce z vozidla.
Sleduju vás, P. Chci pořád vidět vaše ruce.
Po levé straně vidíte stadion Yankees.
-Dotaz. Mohl byste si koupit Yankees? -Ne.
-A mohl byste si koupit Nets? -To jo.
Vidíš to?
Tady jsem školil svět v jemném umění smečování.
Ty neumíš smečovat.
-Nikdy jsi mě neviděl. -Nikdo tě nikdy neviděl.
-Čemu se smějete, P.? -Já nevím.
Páni! Ta je úžasná.
Budeme prodávat frančízy. Tohle je nejlepší zmrzka v Americe.
V celé Americe.
Tati!
Těšilo mě.
Řekni to panu Lacassemu do očí, mladej.
-Moc mě těšilo. -Mě taky, Anthony.
-Hned jsem zpátky, P. -Dobře.
-Užil sis to dneska? -Jo. -Co říkáš tomu autu? -Je super.
-Super, co? -Jo.
Možná ho o víkendu zase provětráme. Můžu tě vzít kamkoliv.
Tak jo.
Mluvila s tebou máma?
O té knížce? Potřebuju ji zpátky.
Proč?
Zkomplikovalo se to. Skoč pro ni.
-Copak jsi mi ji nedal? -Dal. Ale bylo to nedorozumění.
-Je ta knížka jeho? -Čí? -Tvého šéfa?
Tys mu ji ukradl?
Anthony, poslouchej...
Anthony!
Já nevěděl, že je vaše.
-Proč jsi to... -Nesahej na mě!
Anthony, vrať se.
Vrať se, kámo.
Vzal jsem ji předtím, než jste mě přijal. Chtěl jsem ji vrátit.
Knihy se mají číst.
Ale měl jsem vám to říct.
Nejsem žádnej zloděj. Tedy byl jsem. Ale...
S tím už jsem skončil.
Všichni dělají chyby.
No jo.
Jenže já jich nasekal už tolik.
Překvapení!
Tohle je z mého sklepa. Všechno nejlepší.
-Všechno nejlepší. -Všechno nejlepší. -Všechno nejlepší. -Díky. Díky.
-Všechno nejlepší, Philipe. -Děkuju mockrát.
-Měli bychom se tam vrátit. -Výslovně jsem říkal,
-že si nepřeju slavit narozeniny. -Ale já nechtěla...
Všichni ti chtěli popřát a já jsem...
Yvonne, v mém životě je jen málo věcí, na které mám vliv. A ty to víš.
Můj čas a lidé, s kterými ho trávím, jsou na vrcholu žebříčku.
Já vím. Omlouvám se.
Půjdu jim všem říct, aby odešli.
Vy jste o tom věděl?
Mrzí mě to, P.
Mrzí mě, že musíte strpět nečekanou párty ve svým obřím sídle.
Že musíte dostat haldu drahých dárků a že máte pozornou podřízenou.
Ale někdo má i skutečný problémy. Já bojuju, abych se mohl vídat se synem.
To je mi moc líto, D.
Ono jedno odpoledne se synem nenahradí ty roky, kdy jste ho zanedbával.
-Pozor na jazyk. -A čí je to vina, že ho nevídáte?
Jděte do hajzlu i se svýma výsadama.
A se svým fňukáním.
Máte vztek?
Máte vztek, P.?
Chcete to rozbít?
Chcete rozbít to víno od Cartera?
-Chcete tu flašku rozflákat? -Ano!
Co dalšího chcete rozbít, P.?
Třeba tohle?
Toho býka! Toho jsem vždycky nesnášel!
Ten portrét.
-Ne, ne! Ten ne! -Tenhle? -Ne!
-Tak tenhle? -Ne! -Tak kterej? -Ten za vámi!
-Tenhle? -Ano!
To je váš strejček?
To je žena!
Víte to jistě?
To je Jennyina teta Winnie.
Je to dokonce velice lichotivý portrét.
Co...
Dell tu řádil.
Omlouvám se.
Omlouvám se, že jsem na tebe vyjel. Nezasloužila sis to.
Nic se neděje.
A sakra. Hosté jsou pořád tady?
Chcete jít pařit?
Ano, pokud vy taky.
-Jak dobře znáš Della Scotta? -Proč?
Pošlu ti tohle e-mailem.
O jeho minulosti vím. Víc mě zajímá jeho přítomnost.
Philipe, já to chápu. Druhé šance.
Ale kolik šancí už tenhle člověk dostal?
Seděl v base. A ty ho zaměstnáš v budově, kde všichni bydlíme.
-Což je moje právo. -Jen o tom popřemýšlej.
Všichni tu musíme žít.
To je novinka?
Ano. Je to čerstvý přírůstek.
Kdo je autor?
-Používá různé pseudonymy. -Je to Banksy?
To nikdo z nás neví.
-Víš, co ten dobrman symbolizuje? -No...
Přirozeně.
Zkoušeli jsme různá místa. Všem se ten obraz samozřejmě líbí,
ale musí k tobě promluvit a říct: „Patřím sem.”
Jo.
Jo. Asi ho dáme do aukce. I když mě štvou ty jejich poplatky.
Jde jim jen o peníze.
Myslíš, že se ten obraz zhodnotí?
Myslím, že nelze předvídat, jakou bude mít cenu, Cartere.
-Ahoj, Jane. -Ahoj, Philipe.
Právě s Dellem probíráme, co to obnáší být černý.
Aha!
Delle, jak jste daleko s tou aplikací iDeal?
-Smetl jste ten návrh ze stolu. -Já vím.
Ale teď bych si rozhodně dal říct.
Proč už nehraje muzika?
Haló! Sopráne!
Myslím ten lyrický, ne mezzo.
Nezazpívala byste mi, prosím, árii Královny noci?
Nemusíte se bát, že budete pracovat přesčas.
Smíšek to zalepí.
Takže z vás se stal fanoušek opery.
Jo, některý melodie mě baví. Ale blbě se na to tancuje.
A máte něco lepšího?
Maggie!
Teď se předveď, Maggie.
Na tohle jsem čekal!
P., sleduj mě a Maggie! Pojď, Charlotte. Ukaž se!
Vytáhl jsem holky na parket. Zkusíme i tu nevrlou.
Netýkavko, nechcete si trochu zablbnout?
No tak, Yvonne!
Pojďte, Yvonne.
-Ne! -Pojďte, Yvonne.
Pojďte!
Páni!
Ty umíš fakt tančit.
-Ne. -Jsi dobrá!
-Pojď taky! -Ne, já býval vždycky mizerný tanečník.
Teď jsem na tom vlastně líp. Tohle je oproti minulosti pokrok.
Haló?
Ne, netlum tu hudbu.
-Zavolám zpátky, ať je to kdokoliv. -Je to Lily.
Lily? Haló?
Máme tu menší večírek. Mám narozeniny.
Bylo. A byl jsem překvapený.
Ano?
Zjistím to.
Mám v sobotu volno?
Ano, myslím, že by to šlo.
Uvidíme se v sobotu.
Dobře. Dobře.
Na shledanou.
Tedy...
Nemám jí to říct? Co myslíte? Že jsem na vozíku?
Myslím, že bude lepší zaměřit se na to, co možná neřekla ona vám.
Já už jsem tak dlouho...
-Ani nevím, co si vzít na sebe. -Já vím, co si nevzít.
-Myslíte? -Ne na rande. -Neříkal bych tomu rande. -Je to rande.
Všechno nejlepší.
Díky.
Jste připravenej?
Jo.
Heslo pro případ nouze je „Verdi”.
-Mám do věty propašovat slovo „Verdi”? -Ano.
Například: „Už musím jít. Jste verdice ošklivá.”
Vidím, jak si v duchu podupáváte nohou.
Klídek, P., ona přijde.
Delle, sáhněte mi do kapsy saka. Měla by tam být obálka.
Otevřete ji.
Co to...?
To je za obraz bez názvu číslo nula neboli „Co je statečnost?”,
který nyní hrdě visí v Carterově salónku.
-Jako fakt? -Jako fakt.
-Jako na furt? -Jako na furt.
-Jako na smrt tvojí mámy? -Cože? -Teda, P., to je...
To je bomba, chlape.
Kurevská bomba!
Kurevská bomba! Kurev...
Pardon, pardon. Omlouvám se.
Jo, P.!
To je ono. Můj byznys. Jsem umělec.
Každej měsíc vyprdnu jednu mazanici!
-Padesát táců za kus hodí za rok... -Padesát táců.
Hodí to přesně padesát táců. Ne, tohle není váš obor, Delle.
Ale počkejte.
Je to jen startovací kapitál pro podnik, který teprve vymyslíte.
Co je? Už je tady?
To doufám.
Dobrý den, Philipe.
Dobrý den.
Omlouvám se. Tohle je Dell.
-Pardon. -Dobrý den. -Bude tu s námi... -Zdravím!
Jelikož...
Chtěl jsem vám to říct.
Věděla jsem to.
Viděla jsem fotografii. A četla článek. Musela jsem. Vaše...
...dopisy byly příliš dobré.
Nemusíte tady zůstávat. Zvládneme to.
Tak jo. Ale koukejte mi ho vrátit do půlnoci.
-Nejpozději do zítřejší půlnoci. -Dobře. -Chovejte se slušně.
Tohle je...
-Je to vaše město. Máte ho ráda. -To je pravda.
Je tam spousta zajímavostí. Nikdy se tam nenudím.
-Je řeč o Buffalu ve státě New York? -Je to krásné město. -Dobře.
A knihovna, kterou vedu, je národní klenot. A porazili jsme vaše Giants.
Aha, takže fotbalová fanynka. O tom jste se nezmínila.
Nemohla jsem vám říct všechno.
Vaří tu výtečně, že? Ačkoliv v Buffalu prý máte skvělá křidýlka.
Máte něco v...
-Tady? -Ne. Přímo tady.
-Vejtaho. -Nemám vám to...? -Ne.
Jsem na tohle dost šikovný.
-A je to pryč. -Sláva.
To vypadá krásně. Díky.
Popište mi svůj den. Jakýkoliv. Včerejšek. Chci slyšet všechno.
-Včerejšek? -Jo.
Místo úřadování jsem šla předčítat dětem. Znáte „Chybějící kus”?
-Od Shela Silversteina? -Máte bod. -Víte...
Ten bod mi nepatří. Nečetl jsem to.
Je to o kroužku, kterému schází kus ve tvaru koláče, a vydá se ho hledat.
Zkouší velké, malé i rozbité kusy, ale s žádným se nemůže kutálet.
A pak ho jednoho dne najde. Dokonalý kus.
Sebere ho a najednou...
...se může kutálet čím dál rychleji.
Je volný.
Ale po čase mu dojde,
že teď nemůže zpívat nebo vonět ke květinám
nebo si povídat s přáteli. Kutálel se moc rychle.
A nakonec se rozhodne ten dokonalý kus zahodit.
-To je na dětskou knihu dost hluboké. -Viďte?
Ale bývají i děsivé. Jako kluk jsem četl pohádky bratří Grimmů.
Naháněly mi strach.
-Mám někde něco... -Cože? Ne, pardon.
Ano, prosím. Díky.
Jak se mají vaši psi?
Celkem dobře.
Takže...
Splnilo se vaše očekávání?
V jakém smyslu?
No prostě...
...jestli se splnilo vaše očekávání.
Moje psychoterapeutka říkala...
Slíbila jsem si, že takhle nikdy nezačnu větu, ale dobře.
Myslím, že to, co se tu odehrává,
je to, co očekávala ona, a ne to, co jsem čekala já.
Já myslela, že dokážu... Tedy já věděla, že dokážu...
Hodně jsem si toho načetla. Mluvila s různými lidmi.
Knihovnice se dobře připravila.
Abych odpověděla na vaši oprávněnou otázku,
tohle jsem neočekávala.
Je toho na mě moc. Chci říct, že tu měl možná Dell zůstat.
Aby pomáhal. Člověk se musí napřed naučit chodit, než začne běhat, ne?
To bylo naprosto nepatřičné.
Radši už zmlknu.
Ne, díky.
Jsem... unavený.
Tohle je součást... Možná jste o tom četla.
-Prosím, nechoďte ještě. -Zavolejte Dellovi.
-Další chod má být zlatý hřeb. -Chci odejít.
-Neměla jsem být tak upřímná. -Jsem rád, že jste byla.
-Můžeme zůstat přátelé... -Prosím vás. -Nemyslete si, že... -Dost.
-Jsi v pořádku? -Pardon.
-Proboha, opařila jsem vás? -Opařila vás? -Nechte toho.
Já nic necítím.
-Omlouvám se, pane. -Já nic necítím.
Víte, co si myslím, P.?
-Že je to její minus. -Nechte toho.
-Čeho? -Nepoučujte mě.
Tohle byl přesně ten důvod, proč jsem s ní nechtěl mluvit.
Potřebujete ještě něco?
My už jsme skončili? Tenhle rozhovor vám nevoní, takže jsme skončili?
Víte, kolikrát jsem já dostal košem?
To se stává. Když spadnete z koně, znova na něj naskočíte.
-Jenže já na koni jezdit nemůžu. -A je to tady.
Víte co? Tohle nefunguje.
-Jste unavenej. -Ano, ze všeho.
Neměl jsem vás přijímat. Byl jste stokrát horší než ostatní uchazeči.
-Vážně? -Ano.
Mám vám pro někoho z těch magorů dojít? Pořád jsem ještě tady, ne?
Myslím, že jsem byl nejschopnější ze všech.
Že já se od vás nechal přemluvit, abych se s ní sešel.
Já jí jen zavolal. Nic víc jsem neudělal.
Já to chtěl položit, ale vy jste s ní mluvil.
Nedržel jsem vám u hlavy pistoli.
S tím máte určitě zkušenosti, vzhledem k té žalobě za nedovolené ozbrojování.
Omlátíte mi o hlavu můj flastr?
Chtěl jsem s Lily komunikovat po svém, a vy jste mě o to připravil.
Připravil jsem vás o to, protože jsem zloděj, že jo?
A nejste snad?
Je to moje minulost. Nestydím se za ni, ale chci se posunout dál.
-A co vy? -Já se chci taky posunout. -Vážně? -Jo. Takhle.
Vypadněte. Jste propuštěn.
-Cože? -Propouštím vás.
Vítej doma, chlape.
Philipe?
Tohle je Jason.
Tvůj nový ošetřovatel.
Jídlo. Pane Lacassi?
Je krásný. Velký.
Ty nepůjdeš dovnitř?
Dneska ne. Ale uvidíme se zítra.
Vyzvednu tě ze školy. Jestli můžu.
Super.
Díky.
Delle, mrkni na toho nováčka!
Jasně, jdu tam.
Musíte ty opěrky správně natočit.
Aby do nich pacientovy paže zapadly.
-Přesně tak. -Jak rychle to jede?
Divil byste se.
Je na tom zle, Delle.
Nikoho neposlouchá. Tebe možná vyslechne.
-Kde je Yvonne? -Odešla.
-Yvonne odešla? -On od sebe všechny odstrkuje.
Jste připravení?
Dobře. Fajn.
Máš na obličeji nějaké zvíře, Phile.
Nevím, jestli to cítíš. Pokusím se ho sundat.
Hlavně se nehýbej.
Tak ne, je to plnovous.
To máš záměrně?
Chceš jet na projížďku?
Upozornili jsme je vysílačkou. Přivezou pojízdné lůžko. Dostane se z toho.
Díky moc.
Co teď?
Jeď, jeď, jeď.
Stálo by to za obraz?
Zeptám se, jestli by Carter neměl zájem.
Playlist. Philův výběr.
-Neblázni, P. Nemám na to náladu. -Vydrž chvilku.
-Nemám náladu. -Vydrž.
-Počkej, kdo je to? -To je královna.
Moje královna? To je Aretha?
Jednou na předávání Grammy zaskočila za Pavarottiho.
Královna všemu dodá lesku.
To je krása.
Vy jste určitě Philip!
-Ano. -Jste připravený?
Prosím?
Cos to na mě ušil?
Vy jste Dell?
Ne.
Ano, je.
Ne, nejsem. Na to mě nikdo nedostane. Chceš mě mít na svědomí?
-No tak. -Chce se mě zbavit. Já nechci, P.
Ne.
-Já do toho nejdu. -To zvládneme. -Ne, nezvládneme.
Přidej, Delle! Přidej, Delle! Běž! Běž, Delle, běž, běž, běž!
Běž, Delle! Honem, Delle!
Ruce sem.
-Chyť se těch popruhů. -Sakra!
Řiď to, člověče!
Řiď to!
Delle!
To chce klid!
Já jsem v klidu! Takhle vypadám, když jsem v klidu!
Delle!
Děkuju ti!
-Jak jsi na tom? -Je to boží, kámo!
To snad není možný, že fakt letím!
Jo!
Díky. Ty vole, podívej se na to.
Jo, krása.
Ty bláho.
Je načase shodit ty vousy.
Proč?
V tomhle mi důvěřuj.
Povídej. Povídej.
-Vypadám jako... -Pornohvězda!
-To je ono. -Ukaž mi to. -Tohle ti sekne. -Ukaž.
-To je ono. -Vypadám drsně! -Jo, konečně nevypadáš jako buzna.
-Ne. -Nazdárek. -To taky není ono. Já vím, co to chce.
-To je Chaplin? -Ne. -To je Charlie Chaplin.
Ne, ne, ne!
To je děs.
-A tady ho máme. -Jo. -Kdo je ten chlap? -Já nevím.
Už jsem ho dlouho neviděl.
-Díky, žes mě varoval. -Promiň. Neviděl jsem to.
Tak co, jak se cítíš, P.?
Dobře.
Moc dobře.
Tak vydrž, protože to nejlepší teprve přijde.
Ahoj.
Stýskalo se mi po tobě.
„Philip a Dell zůstali přáteli dodneška”